I er nået til afslutningen af andet semester.
Nogle bliver for at fuldføre uddannelsen, andre går ud i verden.
Jeg har for vane at stille et yderst vigtigt spørgsmål.
Det angår jeres åndelige helbred.
Ønsker I at komme til Gud og blive frelst?
De, som vil være kristne og frelste, stiller sig på min højre side.
De af jer, der står tilbage og håber at blive frelste-
-stiller sig på min venstre side.
- Har du sagt dine bønner? - Ja.
- Det betyder nok intet for Skaberen. - Forstår jeg dig ret?
Tror du, at Skaberen er ligeglad med dine synder?
At Han barmhjertigt ser på, mens du slumrer?
De misforstår mig. Så langt er jeg ikke nået.
Jeg er ikke engang vækket. Hvordan kan jeg så angre?
Det bekymrer mig, men mine følelser er vage.
Spørgsmålet er mere, hvor langt du burde være nået.
- Og hvad du burde føle. - Jeg føler intet.
Jeg forstår ikke mine synder, og hvordan skulle jeg det?
Jeg ville ønske, at jeg følte som andre, men det er ikke muligt.
En synder, som sætter sig op mod Gud-
- og som kan underkastes en brændende, trøstesløs evighed.
Men hun føler intet, bliver ikke urolig-
-og kan ikke undfly Guds vrede.
Så det virkelige spørgsmål er...
...om du kan søge tryghed i Arken?
Det er jeg bange for, at jeg ikke kan.
Du er alene i dit oprør, frøken Dickinson.
Jeg er bange for, at der ikke er håb for dig.
Ja, frøken Lyon.
For hvert øjeblik af ekstase må vi betale med anger
i streng og skælvende proportion til ekstasen
og hver elsket time skal betales med en tår
med hårdt tiltrængte kvartpennyer og bitre golde år
Far, Austin, Vinnie...
Min lykke ville være fuldkommen, om blot mor var med.
Rejsen var for hård for hende.
- Vi er her for at hente dig. - Du skrev, at du var syg.
Ja. Hvad er det, du lider af?
Et akut anfald af evangelisme.
- Skal jeg virkelig hjem? - Ja.
Vi tager til Amherst via Boston-
- for et kort besøg hos tante Elizabeth.
- Far ser ikke ud til at billige det. - Kvinder skal ikke stå på scenen.
- Men hun har en gave. - Derfor skal man ikke vise sig frem.
Hvad ville du have hende til? Fremføre en forbundslov?
- Det kommer an på tonearten. - Resten er på respektabelt tysk.
- Tyskerne laver vidunderlig musik. - Ja.
Man kan gudskelov ikke synge på engelsk.
- Men tante elsker jo salmer. - Salmer er noget andet.
De har absolut intet med musik at gøre.
- Djævelens musik... - Vær ikke tarvelig, Emily.
Åh, liv. Åh, hjem.
I er så vidunderlige.
Emily.
Hvorfor er du oppe så sent?
- Må jeg tale med dig, far? - Naturligvis.
Som du ved, synes jeg om at skrive. Mest breve.
- Men nogle gange poesi. - Ja.
Må jeg få tilladelse til at skrive om natten for at få fred og ro?
Jeg forstyrrer ikke de andre i huset. Det lover jeg.
Ja, det må du.
- Det var betænksomt at bede om lov. - Det er dit hus.
Men det er vores hjem, Emily.
Jeg... Jeg har en ting mere at bede om.
- Hvad er det? - Jeg tror, at du er kender ham.
Dr. Holland, redaktør for Springfield Republican.
Og Springfield Republican offentliggør digte.
Jeg skriver til ham. Og hvis han siger ja, kan du sende nogle digte.
Kære frøken Dickinson. Jeg udgiver "Sic transit gloria mundi"-
- da det er mindst excentrisk og udviser vid.
De andre digte er ordinære, barnlige som børnerim.
Men alle sprogs store klassikere er skrevet af mænd, ikke kvinder.
Kvinder kan desværre ikke skabe litterære storværker.
Hvor er Emily? Emily.
Kom omgående her.
Husk, at tante Elizabeth har hyldet familien Dickinson i 55 strofer.
Og de er kedelige alle sammen.
- Tante Elizabeth. - Endelig, Emily.
Du lod mig næsten vente.
- Hvad synes du om mit digt, Emily? - Det måler sig nok med dit talent.
Hvis jeg var snedig nok, ville din tvetydige kompliment nok såre mig.
De bedste komplimenter er tvetydige. Det hører til charmen.
- Syntes du om det, Austin? - Meget.
Det sætter "Det fortabte paradis" i skyggen.
Dine børn er for snedige. En del af mig billiger det ikke.
Det er hårdt sagt.
Hvis jeg skulle vælge mellem snedige og føjelige børn-
- valgte jeg det første. Føjelighed ligner slaveri for meget.
- Du lyder som en abolitionist. - Nej.
- Kristne kan ikke billige slaveri. - Lad os ikke diskutere det.
- Det er upassende og trættende. - Ikke for slaverne.
- Vi har en Robespierre iblandt os. - Ikke Robespierre.
- Charlotte Corday, måske. - Edward.
De er lige så slemme som du.
- Du har vist fået et digt publiceret. - Ja.
I Springfield Republican.
- Det blev udgivet anonymt. - Det var dog excentrisk.
Men efter omstændighederne var det måske godt.
- Vi kan ikke alle være Milton. - Surmul ikke. Det klæder dig ikke.
Poesi er min trøst i evigheden, der omgiver os alle.
Sig ikke den slags. Det lyder ukristent. Hvor er Vinnie?
Her, tante.
Hvordan går det så med dig?
Jeg er som pilgrimme. Jeg stræber efter bedring.
En pilgrim skal kun tænke på andres bedring. Andet er ren forfængelighed.
Men tante, forfængelighed er en harmløs last.
- Lige så harmløs som de forfængelige. - Ingen last er harmløs.
Tænk bare på Babylon.
- Og du, Austin? - Jeg er slet ingen pilgrim.
- Og dine laster? - Laster er bare forklædte dyder.
Hvad mener du om dine børns moralske slaphed?
Jeg foretrækker at lytte og være stille.
Så fremstår en fordom ikke som en mening.
Jeg blev ikke meget klogere af det gådefulde svar.
Du bør værne om din uvidenhed. Måske får du pludselig brug for den.
Edward. Dine børn burde sendes op på værelserne og have prygl.
Fald ned, tante Elizabeth.
Tag et glas korendvin. Gør last til en medicinsk fornøjelse.
- For blodcirkulationen. - Min blodcirkulation fejler intet.
Hjertet beder om glæde først
og så at slippe sorg
og så om noget småt og godt som lindrer for en stund
og så at sove blot
og så, om det er Dommerens vilje
frihed til at dø
Kan du spille noget, Emily?
- En af de gamle salmer. - Naturligvis.
Da jeg var meget ung-
- var der en ung mand, som kom i vores kirke.
Han sang den.
Han havde en smuk stemme.
Så ren.
Han var bare 19 år, da han døde.
Så...
- Må Gud holde dig rask. - Når Han er klar, kalder Han på mig.
Jeg håber, at du lever i hundrede år.
- Sikke en modbydelig tanke. - Sig ikke den slags, tante.
Jeg er ikke bange for døden, Emily.
Det burde du heller ikke være.
Hvis vores sjæle er rede til Gud, er der ingen frygt.
Han vil glatte vejen for os.
Jeg vil bede for jer alle.
Husk at holde ateismen for døren.
Og hold øje med uret, der tikker for os alle.
- Tik... - ...tak.
- Tik... - I er umulige, alle sammen.
Jeg ville takke hende, men hun sov
sengen var en furet sten
med buketter ved hoved og fod som rejsende havde kastet
som ville takke hende men hun sov
vejen over havet var kort og at se hende som i live
men vejen hjem var lang
- Kunne De smile, hr. Dickinson? - Det gør jeg.
Emily. Emily.
Vi har en gæst.
- Det er frøken Vryling Buffam. - Ja, det lyder som et anagram.
Her er et liv fordærvet af dåben.
Du har vel gjort dine forældre opmærksomme på deres svigt?
- Ja, men de bliver sure. - De tilgiver dig vel?
Men tilgiver jeg dem?
Gik du ikke i skole i Fort Sumter eller noget lignende?
- Mount Holyoke. - Ja, det lød lidt militært.
- Det er mange år siden. - Var dine studier disciplinerede?
Algebra, geometri, naturvidenskab.
Og for anstændighedens skyld kirkehistorie.
Kvinder skal have samme muligheder for uddannelse som mænd-
- men kirkehistorie? Det lyder lige så trist som Paradis.
- Vi hentede hende hjem. - Var det så forfærdeligt?
- Hun blev drillet. - Der er drillerier og tvang.
- Hvad blev du udsat for? - En unik blanding af begge.
- Det var forfærdeligt. - Ja, men... det gør sjælen stærk.
Men hvad er meningen med det, når vi alle dør til sidst?
- Frygter du døden? - Nej, men jeg frygter Himlen.
Jeg er bange for, det vil virke som et antiklimaks.
Sådan er det oftest med fuldkommenhed.
- Hvad med Helvede? - Det er sikkert endnu kedeligere.
Det er netop lidelsen.
- Tager du med os i kirke? - Naturligvis ikke.
Det er som at tage til Boston. Man nyder det først, når man er hjemme.
Vi skal bede for vores afdøde pastors sjæl.
Afhænger det ikke af, hvor den er endt?
- Vi skal nok blive gode venner. - Naturligvis.
Jeg er uimodståelig. Det siger alle.
Vis mig, hvem den nye pastor er.
- Så du også kan blive frelst? - Nej.
Så jeg ved, hvem jeg skal undgå.
Nyd ikke bønnerne for meget. Det kan gå hen og blive en vane.
- Kommer De til Gud? - Ja.
- Kommer De ydmygt? - Jeg kommer som mig selv.
Kommer De til Kristus som advokat? De skal komme som synder.
Knæl ned og lad mig bede for Dem.
Og så kan De bede for Dem selv.
- Og du, frøken Dickinson? - Hvad med mig?
- Skal du ikke give dig hen til Gud? - Nej, jeg vil ikke knæle.
Jeg tror, at Gud allerede har givet sig hen til mig.
- Vogter du din sjæl, Emily? - Så godt jeg kan.
- Hvad med Helvede? - Det vil jeg helst undgå.
- Ellers må jeg udholde det. - Det var ugudeligt sagt.
Så beder jeg Guds tilgivelse for min respektløshed.
Lad os bede for alle syndere.
Hvor vover du opføre dig sådan? Det er ukristeligt og upassende.
- Jeg vil ikke tvinges til fromhed. - Du gør, som du får besked på.
Jeg ved, at din kristne tilflugt føles tryggere, far.
Og jeg ved, at jeg virker vrangvillig.
- Men min sjæl er min egen. - Din sjæl tilhører Gud.
Hvis du glemmer det, kan det gå dig ilde.
- Ja, far. - I fremtiden opfører du dig pænt.
Så det passer den stilling, som Gud har kaldet dig til.
Ja, far.
Godnat, Emily.
Godnat, far.
Den her tallerken er snavset.
Nu er den ikke længere snavset.
Så vidt var jeg ikke gået. Så havde far sendt mig på militærskole-
- og mor havde broderet et eller andet med tårer i øjnene.
- Den uforanderlige frøken Buffam. - Desværre ikke.
- Tiden banker også på min dør. - Hvilke forholdsregler tager De?
Jeg forsøger ikke at være hjemme.
Alle kvinder bør stræbe efter samme beredskab.
Nej. Kvinder bør stræbe efter at være yngre end deres taljer.
Så bliver det ubehagelige emne alder næsten uvedkommende.
- Og hvad skal mænd stræbe efter? - At kælke.
- Og i varmere vejr? - Filateli.
Det har sportens farer uden alle anstrengelserne.
Deres spøge er som altid indtagende.
Se det som en stakkels, plaget sjæls udgydelser.
Mine damer.
- Nu går I for langt. - Vi forsøgte at være ironiske.
Kom ind.
- Kan du ikke tage med i kirke? - Nej, far.
- Hvorfor ikke? - Gud ved, hvad der er i mit hjerte.
- Jeg behøver ikke sidde på en bænk. - Så tankeløs er du vel ikke?
- Din sjæl er ikke ligegyldig. - Jeg er helt enig.
Det er derfor, jeg vogter dens uafhængighed.
Jeg tænker, at når jeg regner alt først digtere, så solens skin
så sommer, så Guds himmerige og så er listen endt
men måske ej det første synes at omfatte alt
at det andet virker helt banalt så jeg skriver digtere kun
deres sommer varer året rundt
de har råd til en sol som østen ser som sløseri
og om himmerige er smukt som de siger
for de, der dyrker dem
er så opgaven for svær at gøre drømmen sand
- Hvad er det? - Fra Austin.
Et portræt af Austin og hans kommende hustru, Susan Gilbert.
- Austin er flot som altid. - Men hun ser skrækslagen ud.
Vi må byde hende velkommen og vise, at vi ikke alle er skræmmende.
Åh, Emily, min egen.
Det er en luksus, der ligner den i Paris.
Lad os kun være overfladiske i dag.
Og overfladiskhed skal være spontan. Ellers nærmer det sig hykleri.
- Vi er overfladiske, men ikke dumme. - Gud forbyde det.
Det er mit tredje afslutningsbal uden den mindste smule romantik.
Mon mænd er bange for en lærerinde, som er vant til uafhængighed?
- Mænd skulle jo være frygtløse. - I krig, ja. I religion, altid.
I kærlighed, aldrig.
Se den guddommelige skabning.
- Sikke et ædelt hoved. - Som en romersk kejser.
- Nero. - Bare han er lige så syndig.
Når bare han er rig, kan vi se hans syndighed som et fejlskridt.
Du skal nok forberede dig på en polka.
Må jeg få den næste dans på kortet, frøken Buffam?
Jeg har intet dansekort. Jeg foretrækker at improvisere.
- Er det ikke lidt risikabelt? - Det er netop derfor, jeg gør det.
Mine damer.
- Hvordan var skønheden? - Han danser som en isbjørn.
- Og han er arrogant. - Sagde du noget chokerende til ham?
Kun, at jeg havde læst "Stormfulde højder". Han blev forfærdet.
- Havde han læst den? - Nej.
Jeg sagde, at det var som at tage til Sodoma eller Gomorra-
- og at være skuffet over, at det ikke var Philadelphia.
Havde han åndsnærværelse til at le?
Nej. Han blev meget stille, og luften blev tyk af uudtalt bespottelse.
Det var herligt. Nu må jeg gå. Frøken Buffam har et hemmeligt møde.
Det lyder syndigt.
En præst sagde engang, at jeg måtte bøde for mine synder-
-ellers ville djævelen forfølge mig.
"Altså en slags åndelig bankopkrævning?" svarede jeg.
Han blev fuldstændig tavs. Forfærdet, men målløs.
En fortabt sjæl har ingen morgendag.
- En fortabt sjæl har nok i dagen. - Jeg ville savne dig, hvis du rejste.
- Din ærlighed er mageløs. - Ærlighed er ikke altid det bedste.
- Er uærlighed det? - Lad os kalde det "diplomati".
Så kan man vende et nederlag til en sejr.
- Hvem sagde det? - Sikkert George Washington.
Da han gik over Delawarefloden den forkerte vej.
Nu, min kære, skal jeg af sted.
Kør forsigtigt og sæt dig ikke op mod Gud.
- Så holder jeg op med at jodle. - Det var klogt.
Fart på, Pendennis, før jeg kommer på andre tanker.
- Kom ind, Emily. - Skal jeg lukke døren?
Nej. Lad den stå åben.
Det er vidunderligt at høre musikken.
Den minder mig om, da din far og jeg tog til vores første afslutningsbal.
For mange år siden.
- Det er min søster, Lavinia. - Alle kalder mig Vinnie.
- Min anden søster, Emily. - Alle kalder mig Napoleon.
Du kommer hjem og er gift og advokat. Harvard gjorde dig godt.
Og nu skal vi være naboer. Susan og jeg flytter til Evergreens.
- Endnu en overraskelse. - Og en velkommen en.
Austin og jeg skal arbejde sammen.
Det lyder vidunderligt. Bliver de gode nyheder ved?
Jeg byder jer begge velkommen.
Min søn og hans yndige hustru.
Hans meget yndige hustru.
Det her er det største under af alle.
At mor stiger ned fra Olympen.
Emily overdriver som sædvanlig.
Jeg lever et meget stille liv. Ingen bemærker mig.
Men hvis du ikke var her, ville du efterlade en afgrund.
Bier i lavendlerne
og så den dovne ugle
Vil du gifte dig?
Det gør jeg vel på et tidspunkt.
Er det ikke det, vi alle ender med?
Jeg ved nu ikke. Jeg kan ikke se mig selv uden min familie.
Blandt fremmede.
Du er et forunderligt væsen.
- Du har mere dybde end nogen af os. - Hvordan kan du sige det?
- Det har jeg aldrig vist tegn på. - Kæreste...
Du viser ikke tegn på noget. Du afslører.
Når du engang flytter, skriver du så til mig?
Jeg er ikke skabt til lange korrespondancer.
- Jeg har vist en simpel hjerne. - Men et godt hjerte.
Lad dig ikke styre af følelser. Hvis min kommende mand retter på mig-
- kommer han til at tro, han har giftet sig med en Borgia.
- Vil du gifte dig? - Jeg vil bare have min familie.
Det er ikke perfekt. Det er ikke Paradis.
Men det er meget bedre end andet, jeg kan forestille mig-
-eller ønske mig.
Når du gifter dig...
- Så vil jeg savne dig. - Naturligvis.
Jeg nægter at blive glemt.
Emily. Sørg for, at brødet er klar til landbrugsmarkedet i morgen.
Ja. Jeg har ikke glemt det.
Jeg føler mig oppustet.
De er jo oppustede.
Det er mine fødder også.
- Frøken Emily? - Kan I tage mit brød ud af ovnen?
Skal der tre til at samle det op?
Du talte vist hårdt til Thomas, Margaret og Maggie i går.
- Ja, far. - Du må behandle dem med respekt.
De er ikke tjenere. De er ansatte.
Hvorfor gjorde du det?
Fordi du så elegant beskrev forskellen på de to.
Jeg var meget uhøflig i går.
Jeg vil gerne undskylde over for jer alle tre.
- Vi tog det ikke ilde op. - Betyder det, at jeg er tilgivet?
Jeg er virkelig ked af det.
- Men vi har gode nyheder. - Dit brød vandt fem dollar.
Behold pengene. Det ville lette på min samvittighed.
- Det blev nummer to. - Åh.
Nummer to...
- Hvordan er det at være far, Austin? - Faderligt.
Må jeg holde ham?
- Han skal hedde Edward. - Og kaldes Ned.
Jeg er Ingen. Hvem er du
er du ingen-er vi to?
Så er vi et par. Sig intet
så forviser de os, ved du nok
hvor trist at være Nogen
hvor alment som en frø
dagen lang til en betaget mose sit navn at gø
Far? Hvad er der?
- Fort Sumter er blevet beskudt. - Hvad betyder det?
Man mener, at Sydstaterne vil forlade unionen.
- Det betyder borgerkrig. - Bliver du indkaldt, Austin?
Uden tvivl.
- Du bliver her. - Mine venner skal jo slås.
Jeg betaler de 500 dollar, så en anden slås for dig.
- Hvad med min ære? - Din ære ligger i mine hænder.
- Og min samvittighed? - Din samvittighed skal finde trøst.
- Og du gør din pligt som søn. - Det virker fejt, mens andre dør.
- Sådan taler en dannet mand ikke. - Og en gentleman forarger ikke.
Austin. Du er min eneste søn.
- Du må ikke risikere livet. - Vær nu rar, far.
- Tving mig ikke til at blive. - Jeg forbyder dig at tage af sted.
Jeg bliver her.
En åben kamp er meget modigt men taprere for mig
er den, der i brystet fører sorgens krig
den, der sejrer, uden nationer ser
den, der falder, og ingen ser
den, hvis død intet land betragter med patriotisk kærlighed
til en fjerprydet parade vi fæster lid, som kun engle se
række efter række i jævne led og uniformer som sne
der er et ord, som bærer et sværd
der kan spidde pansret soldat
det skyder med stavelser og bliver så atter tavst
men hvor det faldt, det hører vi alt på patriotens dag
en udsmykket mand gav sit sidste åndedrag
hvor den åndeløse sol end vandrer og dagen end drog
der sker dets stille angreb der er dets sejr
Vi tog til Gettysburg for at høre talen.
- Edward Everet talte i to timer. - Det var ansporende.
- Og præsidentens tale? - Lincoln talte kun i tre minutter.
- Var der mange for at høre det? - Nogle sagde, at der var 15.000.
De fleste ville bare have morgenmad eller souvenirer fra slaget.
Det siges, at over 600.000 mænd er døde.
Og for hvad? For at afslutte slaveriet.
- Det burde aldrig have eksisteret. - Frøken Buffam påvirker dig meget.
Hvis flere mænd var som hun, var vi måske sluppet for krig.
Hvor vover du banalisere det? Konflikten handler ikke om køn.
Alle skænderier om køn er krig, for det er også slaveri.
Lev som kvinde en uge. Det er hverken behageligt eller banalt.
Så du rejser altså i morgen?
- Hvor længe er du væk? - To måneder måske.
Begge sager er vanskelige og begge er med dommer Lord-
-og du ved, hvor hård han kan være.
- Skal du være væk så længe? - Ja.
Mænd må kæmpe sig frem. Det er ikke nok at være anstændig.
Hvad med kvinder? Hvad skal de gøre?
- Skal de bare være anstændige? - Jeg vil ikke skændes.
Ikke på min sidste aften hjemme.
Jeg skriver.
- Det lindrer min ulykke. - Men øger min.
Hvorfor er du så sent oppe?
Det er nu, jeg skriver.
Fra klokken tre til morgen.
Min far tillader det. Det ville ingen mand gøre.
Jeg kom herover. Jeg troede, det var sket noget.
Nej. Det er den bedste tid.
Det føles, som om hele verden sover og er stille.
Hvorfor var du så længe om at gå med til at gifte dig med Austin?
Hvis jeg skal være ærlig...
Tanken om mænd i netop den hensigt...
...gjorde mig til sten.
Selv om Austin er...
...meget kærlig og tager hensyn til mine...
...forbehold.
Er den særlige del af ægteskabet så forfærdelig?
Jeg gør min pligt.
Men jeg har ikke bare fået en mand.
- Jeg har også fået to søstre. - Ja.
- Vi skal være som søstre. - Vi skal dele og læse alt.
Søstrene Brontë. George Eliot.
Og Gud bedre det, også fru Gaskell.
Og du har din poesi.
Men du har et liv.
Jeg har en rutine.
Det er Guds eneste eftergivelse for en fortabt.
Er der intet, der giver dig trøst?
De af os, der lever ubetydelige liv-
-og er blevet nægtet...
...en særlig slags kærlighed...
Vi ved, hvordan man sulter.
Vi bedrager os selv og så andre.
Det er den værste løgn, der findes.
Men når det gælder sjælen...
...er du urokkelig.
Urokkelighed erstatter ikke lykke.
Hvem er det, der kalder?
De kære, hvis navne står skrevet i livets bog.
De kalder "kom, kom".
Og kirken på jorden, Kristi vidnesbyrd til verden.
Og kirken i himlen med sine bølgende hvide rober.
Og lyden af de gyldne harper kalder "kom, kom."
Og himmelens engle. Se. Række efter række.
De er som udødelige fyrster, der kredser om den evige trone.
De har istemt lyden og kalder-
- "kom, kom"
Pastor Wadsworths prædikener er så betagende.
Den religiøse ekstase er vidunderlig.
Men i ens eget stille rum er den meget fjern.
Men han er lige så flot, som han er ekstatisk.
Og han er så ren. Som en nyvasket kerub.
Og lykkeligt gift.
Tænk at være forlovet uden sværmeri.
- Man kan altid håbe. - Håb kan føre til skuffelse.
Hvad hvis jeg i stedet fortvivler?
Så når du slet ikke at håbe.
Jeg har lagt for stor vægt på venskaber.
Når man mister venner til døden, er det et dybt tab.
Når man mister dem til ægteskabet-
- er sorgen svagere, men føles lige så stærkt.
Vi kan hverken holde verden og livet på afstand eller ignorere dem.
Vi kan gøre endnu mere. Vi kan vogte os mod dem.
Hvad når vi ikke vogter mere?
Evigheden. Og der oplever man ikke tab.
- Og livet efter dette? - Det er måske bedre.
Men det kommer først senere.
En dag gifter du dig måske.
Det tror jeg ikke.
Du og Austin er de smukke.
- Jeg er en kænguru blandt skønheder. - Nej.
Du har et dejligt ansigt og en smuk sjæl.
Så lad os håbe, at min bejler er interesseret i zoologi-
-og i alt det åndelige rige.
Vi inviterer pastor Wadsworth til te.
Og fru Wadsworth.
- Ja ja. - Lov mig at opføre dig pænt.
- Jeg ved, hvor du kan provokere. - Jeg skal være så værdig, jeg kan.
Det er det, jeg er bange for.
Drikker De kaffe, fru Wadsworth?
- Te? - Nej tak.
- Fru Wadsworth er absolutist. - Gælder det ikke kun alkohol?
For mig gælder det også te.
Det siges, at kineserne drikker te for sundhedens skyld.
Jeg er heldigvis ikke kineser.
Limonade?
- Gud har vel intet imod limonade? - Letsindighed og Gud er uforenelige.
Det er nærmest uanstændigt.
Et glas almindeligt vand er fint.
- Pastor Wadsworth? - En kop varm vand, tak.
Vinnie har fortalt, at De er digter.
Ja, jeg skriver digte.
Hvad mener De om Deres samtidige, som hr. Longfellow?
Hans begavelse ligger i at konstatere det åbenlyse.
- Der er meget godt i "Hiawatha". - Jeg beklager.
Men jeg må være ærlig. "Hiawatha" mangler dybde.
Det er nok at læse en strofe for at se det.
Nej, poesi er at udvinde noget af sandheden.
- Mener De, søstrene Brontë gør det? - Ja. Og visse andre.
Hvad får De ud af de dystre Yorkshireberetninger?
Sandhedens skønhed. Det bekendtes poesi.
- Kan de ikke skrive om noget sundt? - Så havde de nok strikket i stedet.
Vil I spadsere i vores have?
Nej tak.
Varmen er trykkende.
Men Charles elsker at være udenfor. Jeg foretrækker selv skyggen.
Så tager jeg mig den frihed at vise Deres mand vores beskedne have.
Så kan min søster få Dem for sig selv.
Mere vand?
Tak for invitationen, frøken Dickinson.
Jeg blev meget rørt af Deres prædiken.
Jeg ville så gerne sige det til Dem.
Det her er alt, jeg har at give til gengæld.
Vær rar at sige noget. Har mine digte nogen kvaliteter?
De er bemærkelsesværdige.
Kompromisløse, ja, Men det er vidunderlig poesi.
- Hvor mange er blevet publiceret? - Syv.
- Eller 11? Jeg husker det ikke. - Ikke flere?
- Ikke flere. - Hvordan kan De være så stoisk?
Det er let at være stoisk, når ingen vil have det, man har at byde på.
Man kan vel blive værdsat efter sin død.
Men det giver lige så lidt trøst som Gud.
- Det lyder som fortvivlelse. - Nej, det er bitterhed.
Desuden er posthum anerkendelse-
- kun for dem, der ikke var værd at huske, da de levede.
Og dog...
At lade sig plage af succes...
Men jeg ville gerne have anerkendelse, før jeg dør.
Hvis du kom til efteråret ville jeg min sommer gøre kort
med halvt smil og halvt foragt som husmødre vifter fluer bort
hvis jeg kunne se dig om et år ville jeg vinde måneder som uld
og komme dem i skuffer til de bliver til guld
om det blot var sekler ville jeg tælle dem på min hånd
og trække fra til mine fingre gik mod et syndigere land
og vidste jeg, at når livet er slut at du og jeg blev vi
ville jeg kaste det bort som en skræl og gøre min sortie
men nu, hvor jeg ej ved, om tiden er langsom eller kvik
er den som en ondsindet bi der drøjer med sit stik
Jeg må have en med humor. En, der kan grine af verden.
Det går hurtigt galt, når man tager livet for alvorligt.
- Har du fundet nogen af den art? - Nogen har fundet mig.
En hr. Wilder, lærer i matematik.
Hvis han kan finde det sjove i brøker, er jeg hans.
- Elsker du ham? - Elsker? Det ved jeg ikke.
Kærlighed er en forjættende tanke. Det siges endog, at den eksisterer.
Men hvordan ved man det?
- Hvad hvis man begår en fejl? - Så får jeg ham dræbt.
Jeg siger til alle, at han døde af et algebrachok.
- Jeg håber, at du bliver lykkelig. - Der er ingen garantier.
- Men jeg overvejer det. - Det lyder som at opgive.
Nej. Det er praktisk.
Og hvem ved? Måske følger kærligheden efter.
- Så kan jeg blive selvgod. - Det bliver du aldrig.
Livet overrumpler en, Emily. Man bliver det, man frygter mest.
Så forkaster jeg verden, så det ikke sker.
Det ville være en fejl. Så fornægter du din sjæl, hvad den behøver mest.
- Hvad er det? - Sandhed. Og erfaring.
- Ellers er det et fejt løfte. - Det var sårende.
Men ærligt.
Modarbejd ikke dine laster. Det er dyderne, du bør vogte dig for.
Austin sagde engang, at dyder er forklædte laster.
- Der er en mand med humor. - Har hr. Wilder humor?
På en måde. Han friede per brev-
- så hvis vi bliver ulykkelige, kan jeg give postvæsenet skylden.
Tilpas dig altid. Hold din ulydighed hemmelig.
Vær føjelig udadtil. I hjertet kan man være så oprørsk, som man lyster.
- Er det ikke hykleri? - Naturligvis.
Men det elsker vi i USA. Vi tror, at det gør os ufordærvelige.
Bland aldrig indre og ydre fromhed sammen.
- Det er kun episkopaler, der gør det. - Men jeg er oprørsk.
- Og jeg er langt fra Guds nåde. - Du er tættere Gud end nogen anden.
Led altid under overfladen, Emily.
- Men frygt ikke, hvad du finder. - Kaos.
- Så vil jeg konfrontere alt. - Vær ikke for radikal.
- Det er ikke populært i landet. - Du er radikal.
Jeg tilpasser mig for at få fred eller for et roligt liv.
Men det ved jeg, at du ikke gør. Og jeg misunder dig dit mod.
Du får nok en flot buket blomster
- Og Mendelssohns bryllupsmarch. - Blomster, ja.
Men ikke Mendelssohn. Man skal aldrig spille glad musik til en vielse.
- Det er vildledende. - Du forlader os for altid.
Du får det til at lyde, som om jeg skal dø.
Du må tvinge dig selv til ikke at tænke sådan.
USA er det eneste land, der ser døden som et personligt svigt.
- Kan jeg hente noget til dig, mor? - Nej, Emily.
Du har altid virket så trist, mor.
Mit liv er passeret som i en drøm.
Som om jeg aldrig har deltaget i det.
Siden Vinnie blev født, har et vemod lagt sig over mig.
Jeg fejltolkede det som tilfredshed.
Var vi så forfærdelig en pris at betale?
Nej.
Jeg ville aldrig være uden jer tre.
At have mine børn omkring mig... Der findes ingen bedre medicin.
Men nogle gange...
...på en vis tid af dagen...
...når solen står lavt på himlen-
-og skyggerne bliver længere...
...fyldes jeg af en sådan længsel.
Mit hjerte bliver så tungt.
Det gør så ondt.
Min kære...
- Min kære... - Så så, min ven.
Så så.
Pastor Wadsworth er sejlet til San Francisco.
Alle forsvinder. Alle rejser væk. Alle forlader en.
Rør mig ikke.
Medlidenhed får mig til at føle mig afskyelig.
Du lægger for stor vægt i ydre skønhed.
De eneste, der ikke er bekymrede over skønhed, er de smukke.
- Vi andre næres af vores misundelse. - Du har en udsøgt personlighed.
- Hvad nytter det i denne verden? - Du er for hård mod dig selv.
Jeg har mange brister at rette op på.
Det er ikke godt at se for mange dårlige sider hos sig selv.
Pastor Wadsworth er gift.
Din hengivenhed er upassende.
Vi kan ikke alle være så selvgode og retskafne.
Hån ikke andres moral, når din egen halter.
- Du taler vel om pastor Wadsworth? - Han er gift.
Du skal ikke binde dig til en, der ikke kan gengælde det.
Du kender ham knap nok, kun gennem hans prædikener.
Desuden er han og fru Wadsworth meget lykkelige.
- Hun har levet et upåklageligt liv. - Hun har slet ikke levet.
Hun er passiv. Hvis føjelighed var kærlighed, ville vi leve lykkeligt.
Hun er en god hustru.
Jeg har aldrig forstået, hvad du ser i hendes mand.
Han er næppe nogen hr. Rogester, og du er afgjort ingen Jane Eyre.
Det var uvenligt sagt.
Jeg er også ked af det.
- Du er ikke selvgod. - Men jeg præker.
Og jeg overdramatiserer.
Men nyhederne var-
-er svære at bære.
Du er en ynkelig skabning.
Skal du aldrig opnå noget som helst?
Vi vokser fra forelskelse og lægger den i skuffen til svar
til den har fået antik patina
som klæder de gamle bar
Herren lade sit ansigt lyse over dig og være dig nådig.
Herren vende sit ansigt mod dig og give dig fred.
Vi ønsker dig al verdens lykke.
Ingen tårer, Emily. Ingen tårer.
- Kommer du? - Nej.
Vink farvel til hende fra mig.
Mod enden har man enkle krav lidt vand i et glas
en uanselig blomst derpå som på en væg gør has
en vind, måske, en sørgende ven og at man ved
at ingen glædes over regnbuens farver når man er væk
husk tiden med et venligt blik han lagde nok sit bedste an
hvor blødt og skælvende går ej solen ned
i menneskenaturens vestenland
af et tab så guddommeligt vi kun kan vinde kraft
i ensomhed får vi trøst af lykken vi har haft
hvis vi rækker ind i tavsheden må vi ikke frygte
for hvor der intet er der er Gud
Emily?
Du skal spise noget.
Du må komme ned nu.
Der er gået tre dage.
Du er klædt i hvidt.
Ja.
Men vi sørger jo stadig.
Det gør jeg også.
Emily. Det er hr. Bowles.
Han er kommet til Amherst for at besøge dig.
Kom nu ned. Jeg nægter at tale med en, der står en trappe over mig.
Undskyld. Jeg møder aldrig nogen og ved ikke, hvad jeg skal sige.
Måske: "Tak, fordi De publicerede mine digte."
Det er jeg meget taknemmelig for, men...
De har ændret på min tegnsætning.
Hvad gør en bindestreg her eller et semikolon der?
Intet, for mange. Men for mig er ændringerne svære at bære.
Så undskylder jeg. Jeg forsøgte bare at gøre dem tydeligere for læserne.
Tydelighed er en sag. At være indlysende er en anden.
Den eneste, der kan ændre på digtene, er digteren selv.
- Ellers føles det som et angreb. - De taler og opfører dem upassende.
Hvis De behandlede en bejler sådan, ville han ikke komme tilbage.
- Tror De da, at der kommer en? - Naturligvis.
Selv for en, der er så svær at gøre glad som Dem.
Han må være imponerende som Disraeli og oprigtig som Gladstone.
Og hæderlig som George Washington?
Hvilken George?
Emily? Hr. Emmons er på besøg hos os.
- Vores smukke ven? - Kommer du ned?
Nej.
- Hvorfor kommer du ikke ned? - Han er smuk, og det er jeg ikke.
- Han beundrer din poesi. - Beundring skjuler misundelse.
- Og hvad skjuler misundelse? - Det skjuler beundring.
Han kan komme til foden af trappen.
- Frøken Dickinson? - Ja.
- Jeg kan ikke se Dem. - Det har ingen betydning.
Det er første gang, jeg besøger nogen sådan her.
Det er ikke fair, at De kan se mig, og jeg kun kan høre Dem.
Det kan ikke skade. Jeg er bedst at høre og ikke at se.
- Vil De ud at køre med Vinnie og jeg? - Jeg forlader ikke min fars jord.
Det var en skam, når vejret er så fint.
Vejret er fint, om jeg kører gennem det eller ej.
- Så ønsker jeg Dem en god dag. - God dag, hr. Emmons.
Han kommer op ad trappen ved midnat
den truende mand i natten
ingen vanlig brudgom er han
men jeg vil vente
i alle mine dage
og han kommer, før livet efter dette
vær nu rar at lade ham komme
lad ham ikke glemme mig
Emily. Du skulle være taget med. Det var strålende.
De havde gjort det endnu mere strålende.
Man vinder ikke en kvindes hjerte ved at gøre nar.
Skal jeg dømme skønhed ud fra den gængse målestok?
Alle standarder er gængse. Man siger jo, kendskab avler foragt.
Eller også avler foragt kendskab.
- Skønhed ligger i betragterens øjne. - Det er ikke sandt.
Den påstand er blevet en kliche.
- De er for hård, frøken Dickinson. - Og De spiller for hurtigt martyr.
Så siger jeg farvel, før der flyder blod.
Der er sår, som ikke bløder.
Men de smerter alligevel.
Jeg gik ud fra, at De ville af med mig. Jeg ville ikke såre.
Det ville jeg heller ikke.
Jeg vil bare være ærlig.
- Må jeg besøge Dem igen? - Hvorfor, når det ikke fornøjer Dem?
- Jeg ville ikke være en byrde. - En byrde kan man lægge fra sig.
De behøver ikke være som Sisyfos.
Åh, Emily. Hvorfor opfører du dig sådan?
Han er en venlig mand, og han blev såret.
Jeg ved det ikke.
Når de kommer for tæt på, kvæles jeg.
Jeg længes efter... noget.
Men jeg er bange for det.
En mand kan elske og samle sig. Det kan jeg ikke.
- Du kan ikke være som en mand. - Kærlighed skal være ligeberettiget.
- Jeg må kunne ånde. - Oprør fører kun til gengældelse.
Så skal mit oprør være tavst, så ingen kender mine følelser.
- Gud kender dem. - Men jeg er ikke gift med Gud.
Men du tilhører Ham og er ansvarlig over for Ham.
Han ved, hvordan jeg kæmper, og vil være barmhjertig.
Og hvis han ikke findes-
-er jeg fri for evigt.
Vi ved ej, at vi går, når vi går bort
vi skæmter og lukker den dør
skæbnen låser døren efter os
og vi antaster ej som før
han famler ved din sjæl som en pianist på tangenter
før stykket begynder han tager det i etaper
dit skøre jeg må vænne sig til slagets fulde kraft
på afstand først, langt bort, så nærmere, og så et sagte stop
at du kan ånde roligt igen og hjernen køles ned
et storslået lynnedslag flår din nøgne sjæl op
Har De haft blod i urinen?
Ja, doktor.
- Smerter i ryggen? - Ja.
- Svære smerter? - Meget svære.
Hun har haft feber og har kastet op.
- Hvordan er vejrtrækningen? - Den er meget anstrengt.
De har alle almindelige symptomer på Brights sygdom.
- Det er en nyresygdom. - Kan den kureres?
Ikke så vidt jeg ved.
Hvordan ser prognosen ud?
Vanddrivende og laksative midler kan lindre nogle af symptomerne.
Men der er helt sikkert ingen kur?
Nej.
- Tak, doktor. - Jeg følger Dem ud.
Vores verden er ikke enden der er en anden art
usynlig som musik men lyder ganske klart
den undflyr vort sind filosofien går forgæves
og gennem en gåde til sidst må vor vished længes
de lærte grubler for at forstå og mennesker længes derhen
de har båret spot og spe
og har kendt til korsfæstelsen
Jeg kan høre hende sukke, før hun gør det.
Emily. Mor har haft et slagtilfælde.
Sådan.
Vi er kommet for at sige godnat, mor.
Hvorfor?
- Far havde tro. - Og mor havde kærlighed.
Hun vandt i venlighed, hvad hun tabte i styrke.
Deres hustru spiller smukt, hr. Todd.
Alt, min hustru gør, er smukt.
Og hun lægger sin sjæl i det.
Det siges, at alle mænd, der møder hende, bliver forelskede.
Nej. Det er hende selv, der siger det.
Er det en hemmelig repetition eller er den åben for almenheden?
Fru Todd, udgangen er til højre.
Emily?
Fru Todd skal til at forlade os.
- Livet eller bare huset her? - Hold op. Hun kan høre dig.
Farvel, Emily.
Farvel, fru Todd. Hils hr. Todd fra mig.
Han har tålmodighed og sjælsstyrke.
Jeg skal hilse ham.
Næste gang, du siger farvel, kan du måske anvende semafor.
Der er ikke flag nok til at sige, hvad jeg vil sige.
Tag køkkentrappen, Austin. Det er hurtigere.
Emily, hvorfor opfører du dig sådan?
Nu er der fjendtlighed i dagevis.
- Hvordan har Susan det? - Godt, tak.
- Hun drikker te med Mabel. - Fru Todd, den kedelige narcissist.
Du blander selvtillid med narcissisme og diskretion for kedsomhed.
Men kan sige meget om fru Todd, men ikke at hun er diskret.
- Eller skal kun hustruer være det? - Min hustru har det godt.
Naturligvis.
Hun ser sikkert utroskab til Schubert som en herlig adspredelse.
En kunstner er ikke bundet af konventioner.
Kunstnere bedrager hverken sig selv eller publikum.
Når du får et publikum, er der ingen fare for dit ry.
- Susan er uskyldig. - Se dog efter.
- Der er mere bag den uskyld. - Tal ikke så foragteligt.
Hold op med at skændes!
Mine sympatier ligger helt hos Susan.
Hvordan ville du reagere, hvis hun havde en affære med en gift mand?
- Jeg ville ikke tilgive hende. - Men du beundrer fru Todd.
En beundringsværdig kvinde er en sag. En hustru er en anden.
Jeg er så tæt på at foragte dig.
- Belær mig ikke om livet. - Og forsøg ikke at retfærdiggøre dig.
Det er umoralsk og usselt.
Susan er en god og intelligent hustru.
- Eller foretrækker du ydre charme? - Taler du om Mabel Loomis Todd?
Sig ikke, at I bare er gode venner. Ikke i den halvliggende stilling.
Nogle gange er du lige så grim som din poesi.
Mon hun er lige så aktiv med sin mand?
Der er intet, vi kan gøre. Mabel har tænkt sig at blive ved.
Hun kan ikke tænke. Det er hun for dum til.
Det var forfærdeligt sagt.
Kan du se, hvor tarvelig jeg er blevet?
Du er for hård.
Du går til angreb, fordi du er såret eller gal.
Din galskab, tror jeg, er et forsvar mod verden.
Hvordan kan du blive ved at elske mig-
-når jeg ikke fortjener det?
Du er så let at elske.
Åh, Vinnie.
Vinnie.
Du er ikke den eneste, der har haft forfærdelige tanker.
Ja. Jeg har også.
Jeg håbede, at Mabel ville tage op i en ballon, som eksploderede.
Åh, Vinnie. Hvis du ikke er værre end som så-
-er du stadig en helgen.
Hvis man ser bort fra eksplosionen.
Forsøg ikke at provokere ham.
Har du læst den her artikel i Springfield Republican?
Nej. Hvorfor?
Den er skrevet af hr. Bowles, som du vist beundrer.
- Han er også gift. - Hvad står der?
"Hvorfor skrive? En slags forfatterskab er for almindeligt-
- og appellerer til læserne uden at forsøge at tiltale dem."
"Man kan kalde den 'elendighedslitteratur'."
"Forfatterne er kvinder, begavede og fulde af tanker og følelser-
- men ynkelige, ensomme og ulykkelige."
"Den slags er sjældent sundt. Genren kan vise sig givende-
- men lige nu fordunkler, tilintetgør og forvansker den."
"Det er svært at se formålet gennem en tåge af tårer."
"Skitsen eller digtet er..."
- Det var ondt. - Livet er ondt.
Og ondskab har ingen moral.
Hvordan har du det? Austin var ond.
Han forsvarede vel sit synspunkt.
Eller skal vi kalde det poetisk frisluppethed?
Jeg kan ikke forstå, hvordan han kan være så forelsket i hende.
Hun har en mand, der burde tilfredsstille hende på alle måder.
Det siges, at hr. Todd...
Det er et venerisk tilfælde.
- Hvordan ved du det? - Der går rygter.
Nu kan du måske se mere velvilligt til Mabel.
Det tvivler jeg på.
Fru Todd kan have sine private bekymringer-
- men de undskylder ikke Austins utroskab.
Min engang elskede bror har bedraget Susan på grimmeste vis.
Ingen er helgener. Du dømmer hårdt, fordi du sætter dem for højt.
Lavere forventninger fører til synd.
Og faste principper kan føre til intolerance.
Og hvad med integritet? Austin holdt så hårdt på den før.
Nu er den en belastning, han let tilsidesætter.
Integritet kan være lige så hensynsløst.
- Hører jeg til den kategori? - Nogle gange.
Vi er bare mennesker, Emily.
Sæt os ikke i gabestokken for det.
Du har ret.
Naturligvis.
Bare jeg var så sød som du.
Hvis jeg klandrer Austin-
- er det, fordi mine egne mangler er lige så store.
Man bliver det, man frygter mest.
Og jeg er blevet bitter.
På trods af din heftighed-
- har du en sjæl, som alle ville være stolte af.
Åh, Vinnie. Vinnie.
Hvorfor er verden blevet så grim?
Vi var nået langt på færden og vores fødder havde næsten nået
det punkt på værens vej som kaldes evigheden
med bævende skridt rystende frem vi drog
før var der byer, men imellem var de dødes skov
at vende om gik ej for vejen bag var lukket
og evighedens hvide flag lå fremme
med Gud ved hver en port
Emily. Rolig, Emily.
Fald til ro.
- Er der intet at gøre, doktor? - Hun skal have mere kloroform.
Emily.
Emily. Vi er her.
Bare rolig. Sådan ja. Rolig.
Sådan. Træk vejret, Emily.
Det skal nok gå.
Doktor?
Rolig.
Mit liv tog endte to gange før det endte
men tilbage har jeg at se
om evigheden viser mig at en tredje ting skal ske
så stort, så håbløst at forstå for det, der skete af tvende
afsked er alt, vi ved om Himlen og alt, vi vil af Helvede
farvel til livet, jeg levede og den verden, jeg dengang så
kys bakkerne fra mig en eneste gang
nu er jeg klar til at gå
da på døden jeg ventede ej
han venligst ventede på mig
i vognen var der kun vi
og evigt liv med sig
Vi kørte roligt, helt uden hast og jeg havde lagt bort
mit arbejde og min glæde med for artigheden veg
ved skolen så vi børn løbe i pauser i en ring
vi gik forbi de græssende agre
og forbi den dalende sol
nej, det var den, der gik forbi os
duggen var dirrende og kold
min kjole var tynd som spindelvæv min kappe kun af tyl
vi drog forbi et hus der så ud som en høj
man kunne knap se dets tag gesimsen var ej så høj
og det var flere sekler siden
men det føles mindre end en dag
da jeg forstod, at hestene
mod evigheden drog
dette er mit brev til verden som aldrig skrev til mig
det enkle, som naturen sagde mildt og majestætisk
bær hendes budskab frem til hænder jeg ej ser
for hendes skyld, gode landsmænd
bedøm mig mildt, jeg beder
Simon Terp www.btistudios.com